Premieren. Jeg elsker premierer.
- Godaften, Charles. Min hustru. - Lady Herbert. Tillader De?
- Et af mr. Barries værker? - Den geniale skotte slår til igen.
Det bedste, jeg har lavet i 25 år. New York er allerede interesseret.
Så ses vi på Broadway.
Find jeres pladser, folkens.
Hold jer klar, mine damer og herrer.
Hvis I vil være så venlige at finde jeres pladser.
Find jeres pladser.
Publikum kommer ind. Hold jer klar.
Godt publikum, sir. Det er et godt publikum i aften.
- Udmærket. Hvor længe? - 10 minutter.
Jeg elsker premierer. Jeg vil danse med Deres kone til premierefesten.
Du godeste. Godaften, John.
Det er det bedste, jeg har produceret i 25 år.
George, du har udsat din ferie. Det vil du ikke angre.
- Har du billetterne? - Ja, i lommen.
- Der er mrs. Barrie. - Mr. Og mrs. Snow.
Vi håbede på at nå at hilse på Deres mand inden forestillingen.
- Har De set ham? - Jeg ved faktisk ikke, hvor han er.
Vi savner at se Dem på scenen. De var vidunderlig.
Det er efterhånden noget tid siden.
- Kan De finde Deres pladser? - Javist.
Så på gensyn til premierefesten.
Vil De minde mr. Barrie om, at hans skuespil bliver opført i aften?
Bygget over skuespillet "The Man who was Peter Pan" af Allan Knee
Vi lukker dørene.
Inspireret af virkelige hændelser
Jeg vil ikke ulejlige Dem. Jeg kan vente i butikken.
De er ikke til ulejlighed. Der er koldt derude, og her er tændt op.
- De er ualmindelig venlig. - Undskyld, sir.
Mrs. Barrie bad mig minde Dem om, at skuespillet var i gang.
- Men det ved De øjensynlig. - De hader det.
Hvorfor er der en stemning som i en tandlæges venteværelse?
Kan du lide det?
Jeg er helt ny.
- Jeg er ikke kvalificeret til... - Er det noget bras?
Kom nu. Bare sig det. Det er noget hø, ikke?
"Det er noget gøgemøg, mr. Barrie." Sig det.
Det er noget gøgemøg... Jeg har jo ikke set det.
Jeg vidste det. Tak. Mange tak.
Må jeg indskyde en bemærkning?
Jammerligt...
Jeg er en gammel mand og kommer ikke meget omkring...
Elendigt fra ende til anden. Der røg den investering, du gamle.
- Glæder mig at se Dem. Beklager. - Vi får dem næste gang, Charles.
- Naturligvis, James. - Du har investeret meget i det her.
En formue, men jeg har heldigvis råd til det.
- Har du? - Nej.
- Arthur. - James.
Du var savnet ved mødet i klubben.
Vi spekulerede på, om du hellere ville skrive end spille cricket.
- De ville tale med mr. Barrie, ikke? - Jo.
- Men vi kan da ikke afbryde dem. - Hvorfor ikke?
Vores problem ligger i rækkefølgen ved gærdet.
James. Du husker nok mr. Og mrs. Snow.
Mr. Og mrs. Snow har ventet på at få dig i tale hele aftenen.
Deres stykke i aften var enestående.
Synes De?
Tak skal De have. Det glæder mig, De syntes om det.
- Hvordan synes De selv, det gik? - Jeg kan gøre det bedre.
MR. BARRIES SKUESPIL IMPONEREDE IKKE
- Mary? Halløj? - Ja, James?
Vil du med hen i parken? Det er en skøn morgen.
Skal du ikke arbejde?
Jo, måske.
Så vil jeg lade dig gøre det.
- Godmorgen, mr. Barrie. - Godmorgen, Emma.
Hav en god dag.
Godt! Kom nu, gamle dreng. Tag den, gamle dreng.
Sådan, ja. Dygtig hund. Grib. Godt.
Hvem tilhører du? Kom så da.
Undskyld, sir, men De træder på mit ærme.
Gør jeg det? Undskyld.
- Men du ligger under min bænk. - Det er jeg desværre nødt til.
Jeg er blevet smidt i fangekælderen af den onde prins George.
- Jeg beklager, hvis det generer Dem. - Du er jo spærret inde.
Måske kan jeg liste en nøgle ind.
Det er for farligt. Den onde prins George har torteret mange.
Generer han Dem, sir? Min bror kan være frygtelig enerverende.
Prins George, antager jeg? Tyrannen, som har spærret staklen her inde.
Ikke rædsom, men bestemt. Venlig og tolerant.
- Og hvori...? Hvad var det, du hed? - Michael.
- Hvori består Michaels forbrydelse? - Han er min lillebror.
Rimeligt nok.
- Beklager. Jeg kan ikke befri dig. - Det er helt i orden.
- Må vi lege med hunden? - Værsgo.
Jack. Nummer to i arvefølgen. Og det er Michael. Han er kun fem.
- Og sidder i fængsel for det. - Generer mine drenge Dem?
Vi generer ham ikke, mor.
- Michael, kom ud derindefra. - Jeg sidder i fængsel.
- Javel. - J.M. Barrie. Mig en fornøjelse.
Forfatteren? Mig en fornøjelse. Sylvia Ilewelyn Davies.
- Er De forfatter? - Ja.
Han er skuespilforfatter, Jack. Ganske berømt, faktisk.
Undskyld. De sad vist og skrev. Hvor er Peter?
Hvad har De skrevet, mr. Barrie?
I øjeblikket ernærer jeg mig ved at forlyste prinser og deres hoffolk -
- med min dresserede bjørn Porthos.
Hvis De beordrer Deres bror herhen, så vil jeg, prins George, -
- lave en forestilling, mod at De sætterfangen fri.
Nu vil jeg bede Dem lægge særlig mærke -
- til tænderne.
Samvittighedsløse dyretæmmere ville fremvise en tandløs bjørn, -
- mens andre kujoner ville give vilddyret mundkurv på.
Kun en sand mester kaster sig ud i det uden sikkerhedsforanstaltninger.
Hvorfor skulle jeg herhen? Det er jo bare en hund.
- Kom nu, min skat. - "Bare en hund"?
"Bare"? Porthos, du skal ikke lytte til ham.
Porthos drømmer om at være bjørn, og så siger du, han bare er en hund.
Det er da et frygteligt lyseslukker-ord.
Som: "Han kan ikke bestige bjerget. Han er bare et menneske."
Eller: "Det er ikke nogen diamant. Det er bare en sten."
Bare.
Godt, så tryl ham om til en bjørn, hvis du kan.
Peter! Hvad er det for en opførsel?
Med de øjne, du har på, kommer du næppe til at opleve det.
Men med en lille smule fantasi, -
- så kan jeg vende mig om nu og se:
Den mægtige bjørn Porthos! Dans med mig.
Den mægtige bjørn Porthos!
Tak. Jeg har vist aldrig oplevet noget lignende.
Vi er her hver dag, og bjørnen vil altid gerne optræde.
- Så ses vi måske i morgen. - Måske.
- Skynd dig nu lidt, Peter. - Farvel.
- Var det ikke morsomt, Peter? - Jeg har set det, der var bedre.
Michael ville sidde i fængsel med bjørnen, -
- og Peter sagde, at Michael ikke var i fængsel, -
- og at Porthos slet ikke var en bjørn.
- Jeg vil gerne træffe dem i morgen. - Hvad hedder hun?
Sylvia... Mrs. Et-eller-andet Davies.
- Ilewelyn Davies? - Kender du hende?
Jeg ved naturligvis, hvem hun er. Hun er jo en Du Maurier, for pokker.
Hendes far var kunstner. Og hendes bror skuespiller.
Og der overgik hendes mand et eller andet tragisk.
Nåh ja. Han døde.
Kræft i kæben, mener jeg.
Det var da frygteligt.
Han efterlod hende med fire drenge og uden nævneværdig indkomst.
Var det ikke for hendes mor...
James... Vi bør invitere dem til middag.
- Bør vi det? - Ja, bestemt.
Madame du Maurier kender alle, der er værd at kende.
Hvad skriver De om?
Ikke noget videre interessant.
Jeg kan ikke skrive.
Har du nogensinde skrevet dagbog? Eller forsøgt at skrive et skuespil?
Hvordan kan du så vide det?
- Det ved jeg bare. - Javel.
Hvor er din mor og de andre i dag?
Derhjemme. Mor er lidt forkølet.
Men alle ville blive glade for at se Dem... en eftermiddag.
Jeg vil lade Dem skrive.
Peter... Så på gensyn.
- Du kunne have sagt, det ikke duede. - Det kunne du også.
Jeg har forlænget lejemålet og beholdt skuespillerne.
- Jeg har ikke noget skuespil. - Det får du.
- Ikke sandt? - Vi får se.
De skal kvittere, mr. Frohman.
Det skulle ikke tages alvorligt.
Ved du hvad, James? De har lavet det om.
- Hvad har de lavet om? - Kritikerne.
De har gjort det alvorligt.
Hvad hedder det?
- Skuespil. - Skuespil.
Bang, bang, bang!
Hit med drengene, beskidte rødhud.
Vort folk lære dreng indianerskikke. Gøre ham til stor kriger.
Høvding Løbende Næse lader ham aldrig gå.
Mig såret, Peter. Tiden er knap.
Spred vinger ud og svæv som ørn over fjende.
Flyv tilbage til vores høvding. Fortæl ham om min tapre kamp.
- Indianere kan da ikke flyve. - Selvfølgelig kan de det. Kom nu!
- Rødhuden kidnappede dig. - Ikke sandt! Vi ikke kidnappe nogen.
Du fortabt dreng. Jeg lære dig at være tapper.
Du er som en søn for mig.
Du er ikke min far.
- Jeg har ham. - Slip mig.
- Uh, hvor er vi farlige, hvad? - Jeg advarer dig.
- Pas på, du ikke får det lidt sjovt. - Hold så op, I to.
- Jack! - Fjern dig, George! Peter!
- Det er jeg frygtelig ked af. - Det var ikke Deres skyld.
- Det var det nu muligvis. - De fik ham da med i legen.
Ja, det var minsandten flot klaret.
Mr. Barrie, jeg har ikke selv formået det.
Peter har været vanskelig, siden hans far døde.
Jeg tror ikke engang, han har grædt.
Sorg rammer os forskelligt.
Ja, det gør den.
Min hustru vil i øvrigt gerne invitere Dem og drengene til middag.
Og Deres mor.
Mange tak. Det vil vi forfærdelig gerne.
Hvor er I kære i jeres små jakkesæt.
Mrs. Du Maurier, hvor er det synd, vi ikke har truffet hinanden før.
De er alt for venlig.
Jeg har så ofte været til velgørenhedsarrangementer, -
- hvor jeg har set Deres navn blandt arrangørerne.
Det er sådan noget, jeg forfærdelig gerne selv ville, -
- hvis jeg kunne finde tid til det.
Mit problem er at få tid til andet. For tiden har jeg to husholdninger.
Sylvia mener, hun kan klare sig uden husholderske.
- Mit hus er stort nok, men... - Ikke nu, mor.
- Vi hjælper hende da. - Ikke afbryde, George.
- Hvad er det for en opførsel? - Om forladelse, Bedste.
Mr. Barrie, jeg kan forstå, at De leger med mine børnebørn.
- De er så tålmodige med mig. - Det er omvendt.
Forleden var vi på en ekspedition til det mørkeste Afrika i haven.
Mr. Barrie blev syg, da han blev bidt af... Hvad var det?
En tsetseflue. Ganske frygteligt.
- Han hævede op til en hel flodhest. - Med pølsefingre.
Jeg måtte trække ham ned ad floden som en stor tømmerflåde.
Men fiskene bed, ikke?
James...
Lad nu være.
- Farvel. - Tak for i aften.
- Tak for en dejlig aften. - Godnat.
Det var en katastrofe.
Det var da en jammer at se på.
Jeg morede mig.
Åh, James. Lad dog være. "Mit problem er at få tid til andet."
- Jeg følte mig så ringeagtet. - Ringeagtet? Hvad mener du?
En voksen mand, for himlens skyld, som leger med børn dagen lang.
De bliver næppe den sociale forbindelse, vi havde håbet.
Jeg har bare nydt deres selskab.
Han er os en god ven, mor.
Hvad vil det sige? Du har vel ikke i sinde...
...at blive ved at tilbringe dine eftermiddage med de børn?
Alene ved vindens hjælp, mine damer og herrer, -
- og egen fysisk styrke, vil George Ilewelyn Davies i dag -
- måle atmosfærens rækkevidde ved hjælp af sit tøjrede fartøj.
- Kom nu, George. - Bare lidt mere fart.
- Jeg vil prøve. - Jeg tror, der er brug for en hale.
Vent lidt.
- Det kan vist bruges, James. - Det er ikke tungt nok.
- Jeg vil prøve. - Kommer du, Peter?
Denne gang kommer det til at fungere.
Porthos, vi skal bruge din bjælde.
- Michael, har du lyst til at prøve? - Ja tak.
- Han kan ikke løbe stærkt nok. - Det kan han da.
- Lad ham nu prøve, Jack. - Hold dragen, George.
Kom, drenge. Op på toppen igen. Kom, Peter.
Hold den op, George. Klar til at løbe, min skat?
- Løb! - Løb, Michael.
- Jeg sagde jo, det ikke duede. - Han er nok ikke hurtig nok.
I skal tro på ham. Gå tilbage til startpositionen.
Tag dragen, George. Denne gang må der ikke være skygge af tvivl.
- Vi skal have den drage i luften. - Jeg kan mærke lidt brise.
- Du kan godt, Michael. - Du skal løbe, Michael. Løb!
Sådan, ja.
Bliv ved med at løbe!
- Hvad skriver du nu om? - Det er bare nogle notater.
Jeg får først hoved og hale på det senere.
Er det noget om dragen?
Hvorfor spørger du om det?
Hvis jeg var forfatter, kunne jeg nok fortælle en hel historie om dragen.
Gør det. Det er en fantastisk idé. Du skulle prøve.
Jeg håber ikke, du har talt om noget alt for alvorligt med ham der.
Nej, det var bare nogle fjollerier.
Må vi få ham til middag?
Invitere ham til middag. Vi er ikke kannibaler.
Sylvia? Mr. Barrie? Hvor har I været?
Ude at flyve med drage. Jeg vidste ikke, du kom i aften.
Det må du jo så have glemt. Jeg har middagsmad med til os.
- Det skulle du da ikke have gjort. - Der er jo intet mad i huset.
Du behøver ikke vente, til skabet er tomt.
Tør fødderne af. Der er slæbt nok ind i forvejen.
George, skulle du ikke hjælpe din mor med at holde huset?
Overtøjet, Michael. Og en bøjle. Udmærket.
- Ses vi i morgen? - Nej. Du hjælper her i morgen.
Det her er ikke nødvendigt, mor.
Du kan ikke klare det hele selv. Se, hvordan du ser ud.
Du slider dig selv fuldstændig op.
Tak for en dejlig dag, James. Undskyld mig, mor.
Fra i morgen bliver der indført noget mere disciplin her.
Ingen af jer... slipper væk.
- Godaften, mr. Barrie. - Godaften, Sarah og Emma.
Du kom ikke hjem og spiste.
Jeg tager måske lidt senere. Jeg vil gerne lige skrive lidt.
Er du sikker? Det smagte dejligt. And.
Sarah lod Emma lave mad i aften.
Er det sandt?
Hør, kunne vi ikke låne Emma ud til mrs. Davies lejlighedsvis?
De har ikke nogen kok.
Mrs. Davies kunne måske godt lide maden her?
Jeg tror bare godt, hun kunne bruge en hånd i ny og næ.
Det er storsindet af dig.
Vi kan jo sende noget af sølvtøjet med.
Og hvad med noget sengetøj?
Jeg kan tænke mig, at hendes er lidt flosset i kanten.
Så kan hun måske returnere noget af det, vi savner her.
Min mand, for eksempel.
Vi ser ham sjældent.
Det er længe siden, det har bekymret dig.
Mine damer og herrer, -
- Hans Kongelige Højhed Michael den Gode, rigets beskytter.
Scepteret er lavet af træ.
Ja, vi har et stramt budget på vore drømme.
Alle tror, det er af guld, og det er bare et gammelt stykke træ.
Det gør sin gavn, Peter.
Vi har taget et gammelt stykke træ og forvandlet det, -
- så alle tror, at det er det mest pragtfulde guld.
- Værsgo. - Hvad er det?
Forfattere starter med en læderindbundet bog -
- og en respektabel titel. Åbn den.
"'De skibbrudne drenge', -
- beretninger om brødrene Davies' skrækindjagende eventyr, -
- samvittighedsfuldt gengivet af Peter Ilewelyn Davies."
Kipling ville sluge sit ene øre for sådan en titel.
Dræb ham, George. Du kan godt.
- Men hvad skal jeg skrive? - Bare skriv noget. Om din familie.
- Skriv om den talende hval. - Hvad for en hval?
Den, der er spærret inde i din fantasi, og så gerne vil ud.
Kom og sæt dig.
Jeg er faktisk også selv begyndt at skrive om jeres bedrifter.
- Et skuespil? - Ja.
Og jeg ville forfærdelig gerne bruge dit navn til en af personerne.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Sig "ja". Godt.
- Det er mit, Porthos. - Jeg vil ikke i seng.
Du skulle have været i seng for en halv time siden, unge mand.
Jeg har slækket alt for meget på disciplinen.
Sludder. Drenge burde slet ikke sendes i seng.
De vågner altid op en dag ældre.
Før man ved af det, er de voksne.
Deres far ville korse sig.
Og hunden ville han have bundet udenfor.
Den sidste, der ligger i sin seng, er en behåret tudse.
Du betyder meget for mine drenge.
Især for Peter.
Det virker, som om Peter harfor travlt med at blive stor.
Han tror nok, at det gør mindre ondt på voksne end på børn -
- at miste nogen.
Jeg mistede min storebror David, da jeg var på Peters alder.
- Det havde nær slået min mor ihjel. - Det gør mig ondt, James.
Stakkels din mor. Tænk at miste et barn.
Ja... Hun stod ikke ud af sengen i flere måneder.
Ville ikke spise.
Jeg gjorde alt for at gøre hende glad, men...
Hun ville kun have David.
Så en dag -
- tog jeg Davids tøj på...
...og gik ind til hende.
Du må have skræmt hende.
Det var første gang, hun rigtig...
...kiggede på mig.
Og så var James ikke nogen dreng mere.
Jeg sagde til mig selv, at han var taget til Ønskeøen.
Et pragtfuldt sted.
Jeg har ikke talt med nogen om det her før.
Nogensinde.
Hvordan er der på Ønskeøen?
En dag tager jeg dig med dertil.
Øjeblik, James. Er han en fe?
Nej, ungdommens ukuelige ånd. Klokkeblomst er feen.
- Er Klokkeblomst en kvinde? - Nej. Hun er en fe.
Han er en dreng, som aldrig bliver ældre.
- Det er jo ikke muligt, James. - Han forestiller sig livet sådan.
Og tror så længe og meget på det, at det fremtræder sådan for ham.
James, du har lige haft en fiasko.
Du har en mand, som erfe, ikke?
- En dreng, som haren fe. - Og pigen kalder sig Klokke.
Et sørøverskib på scenen, omgivet af flere tons vand.
Det er meget vand. Og mange penge.
- Vi laver kunstigt vand. - Så skal det nok blive en succes.
Nu vil jeg tænke så meget på, hvordan jeg ønsker mig livet, -
- at jeg med et trylleslag har pengene til stykket.
- Hvad med uret i krokodillen? - Den sluger det.
- Hvordan gik det? - Flot klaret.
Nu har jeg inviteret drengene, og så bliver vi ydmyget sådan.
Det er fremragende.
- Du tilbringer meget tid med dem. - Al min tid, jeg har, faktisk.
Det ser også ud til, at mrs. Davies morer sig.
Men du skal være klar over, hvad folk siger, James.
Jeg ville ikke bringe det på bane, hvis jeg mente, at det drev over.
Det undrer mig ikke. Hvad siger de?
At du tilbringer mere tid med hende end med din kone.
Hun er jo enke og...
Jeg er bare en god ven.
Der er også blevet talt om, -
- hvad du foretager dig med drengene... og hvorfor.
Hvordan kan nogen tro sådan noget? De er jo børn.
Uskyldige børn.
Når man finder en smule lykke, er der altid nogen, som vil ødelægge det.
Men der er næppe mange, der tror på sådan noget sludder.
Hvorfor sidder de så helt alene?
Når man er lidt berømt, James, holder folk øje med en -
- og prøver at finde en måde at trække en ned på.
Er du sikker på, at din hustru ikke har noget imod, at vi låner huset?
- Hun tager aldrig dertil mere. - Det er en lettelse at komme væk.
- Du kommer vel og besøger os? - Naturligvis. Er alle med?
- Må jeg køre, onkel Jim? - Nej.
Af banen eller jeg laver jer til hakkekød.
- Er vi der snart? - Lige om lidt.
Jeg kan se huset!
Lad nu være at flå jeres tøj.
- Denne vej! - Pas på nælderne.
- Vil du se resten? - Ja.
Denne vej.
Halløj! Troede du, at du slap fra kaptajn Sort?
Ned til skibet med dig. Ned til skibet, knægt.
Nu kan du vælge, om du vil være pirat som os andre, -
- eller kastes ud til hajerne.
- Hvor skønt! - Eller krokodillerne, måske.
- Ingen er sluppet væk, kaptajn. - Glimrende, makker. Jamen, så...
Nu har I jeres eneste chance for at sige noget.
Hvem er rede til at fæste håb og drømme til havet?
- Det er jeg. - Vent.
Til at gå ind i den farligste periode i jeres unge -
- og snart afsluttede liv.
Hvad laver du?
Står du og fniser? På mit skib? Hvad sagde du?
Jeg er rede, kaptajn!
- Hvad hedder du, knægt? - Krøltop, den ældste og klogeste.
Skær ham fri, makker.
Velkommen om bord, Krøltop. Du skal skrubbe dæk.
Og hvem er du så, unge mand?
Jeg hedder Nib Kniv.
Frygtet af mænd og begæret af kvinder.
Velkommen om bord, Nib. Du polerer alle træoverflader.
Tag fat i rigningen.
- Hvad med dig, knægt? - Jeg hedder Peter.
Det er ikke noget piratnavn. Hvad med Nedrige Jim?
Nej. Bare Peter. Jeg kan godt lide mit navn.
Udmærket.
Som straf for manglende interesse i at få et piratnavn -
- skal Peter gå planken ud.
Skær ham fri.
Her er et manuskript.
Unge mand.
- Hvad skal du spille? - Drengen.
Måske har du fået det forkerte. Mr. Barrie...
Der er sket en fejl. Der står, at jeg skal spille barnepige.
Du spiller ikke en rigtig barnepige, men en hund. En newfoundlænder.
Du får et stort, langhåret hundekostume på.
Vi har intet Klokkeblomst-kostume. Han kan spille Klokkeblomst.
Klokkeblomst er et fint, lille lys, som bevæger sig rundt på scenen.
- Jeg er lidt bekymret for det her. - Lad os se...
Vi har John Darling, Michael Darling, -
- Tigerlilje, Smisk, Skylights. Det er jo dukketeater.
Tumling, Nib, Krøltop...
De navne giver ingen mening, når man ser dem sammen.
Kaptajn Klo...
Goddag, James. Du må være vanvittig.
- Hvordan gik prøverne? - Udmærket.
Det går... ganske godt.
- Godt. - Ja tak.
- Goddag. - Goddag.
- Hvordan gik turen? - Den var lang. Jeg er træt.
- Du skal have noget at spise. - Det lyder dejligt, tak.
- Kommer du hen i legehuset? - Om lidt, Michael.
- Han er lige kommet. - Jeg sagde, jeg ville hente ham.
De sender ellers altid Peter. Og så er overraskelsen ødelagt.
- Hvad for en overraskelse? - En stor overraskelse.
Vi har brugt det meste af dagen på den.
- Alle venter på dig. - Det kan vi ikke have.
Du må ikke sige, at jeg har røbet det.
- Du har jo ikke rigtig sagt noget. - Jo. Det er et skuespil.
Et skuespil?
"Lady Ursulas ulykkelige historie."
"Et skuespil i et akt af Peter Ilewelyn Davies."
- Det er bare lidt fjolleri. - Det vil jeg da håbe. Fortsæt.
Jeg har bare forsøgt mig lidt med at skrive, og de andre gør det godt.
Så lad os se det.
"Lady Ursulas ulykkelige historie."
"En morgen ved solopgang gik lady Ursula, lord Dubons smukke datter, -
- op ad trappen til katedralen for at bede til sin helgen."
"Ved katedralens indgang blev gargoilen pludselig levende -
- og gik til angreb."
"Folk i landsbyen løb i sikkerhed, men lady Ursula gled på trappen, -
- og gargoilen fløj greb hende i sine enorme vinger-
- og løftede hende højt op over katedralens spir."
"Kort tid efter kom en ung ridder ved navn J.M. Barnaby til byen."
- Han svor... - Sylvia.
- Hvad er der galt? - Mor...
- Nej, James. - Lad os få hende ind i huset.
Hun vil ikke tale med mig om det. Siger, at det ikke er noget.
Men hun kunne ikke få vejret.
Man kan ikke behandle en patient, som ikke vil indrømme, hun er syg.
Det må De gøre hende klart, at hun er.
- Jeg skal gøre mit bedste. - Godt. Det er her.
Hold din hånd fladt. Sådan her. Og så... Av!
Sådan der.
Kom ind.
Den gode doktor følte sig ikke tilstrækkelig.
Han siger, at du skal på hospitalet og undersøges.
Sludder. Det har jeg da ikke tid til.
Desuden har vi fået nok af hospitaler i den her familie.
- Måske kan de hjælpe dig. - Jeg ved, hvad de kan gøre.
Jeg så, hvad de gjorde for min mand.
Nej, James. Hospitaler interesserer mig ikke.
Men jeg er temmelig interesseret i noget aftensmad.
Hvad har I tænkt jer at bilde os ind? At det bare er en forkølelse?
- Vi har ikke tænkt noget. - Jeg er træt af voksne, der lyver!
Jeg ved ikke, hvad der er galt.
Far ville tage os med på fisketur, sagde hun.
Om nogle uger. Han døde den næste morgen.
Det var ikke nogen løgn, Peter. Det var din mors håb.
Han bevægede sig ikke i en uge, men jeg planlagde fisketuren.
Jeg vil aldrig lyve for dig. Det lover jeg.
Nej. Du lærer mig bare at lave dumme historier-
- og at lade, som om alt er godt, indtil...
Jeg nægter! Jeg er ikke blind. Jeg vil ikke være til grin.
Hvad foregår der? Peter?
Skuespillet.
Jeg ville så gerne se resten, min skat.
Magien er forsvundet lidt, ikke?
Bare på grund af en dum forkølelse.
Jeg forsøgte at forklare dem, -
- at borgerrettighederne blev overtrådt, -
- og at regeringen ikke havde ret til...
James.
- Du husker nok Gilbert Cannan. - Godaften.
Mr. Cannan arbejder i komitéen mod regeringens censur.
De har jo været vældig optaget af det.
Han ville tale med dig. Jeg ventede dig tidligere.
- Det har været en lang aften, Mary. - Ja.
Havde jeg vidst, at det blev så sent...
Måske skulle vi finde et andet tidspunkt.
Det ville være glimrende.
Så tales vi ved. Tak for Deres tålmodighed, mrs. Barrie.
Mr. Barrie. Godnat.
Siger du slet ikke noget?
Hvad skulle jeg sige?
"Sjovt, at mr. Cannan blev til så sent."
Og hvad kommer der så?
"Du var jo lige så sent ude, James."
"Hvordan har mrs. Davies det i aften?"
- Og her ville komme et godt svar. - Hvor vover du?
- Det her er ikke et skuespil. - Nej, Mary. Det er ret alvorligt.
Men jeg orker ikke at tage den samtale nu.
Vi kan måske tale om det i morgen. Godnat.
Mr. Barrie. Er den ikke lidt stram?
- Nej. Den er faktisk lidt løs. - Løs?
- Den bør syes ind lige der. - Det er meget stramt.
Måske et bræt her til at rette ham op.
Og her ved skuldrene. Ellers er den skøn.
- Du bliver dårlig i morgen. - Jeg bliver dårlig i aften.
James. Vi sidder lige og drikkerte.
- Du husker nok min mor. - Naturligvis. Goddag.
- Skal jeg tage din hat? - Så er det godt, drenge.
Hold op med at løbe rundt. I smadrer et eller andet.
Jeg vil gerne lige tale med Dem, mr. Barrie.
- Det tager kun et øjeblik. - Løb ud og leg i haven, drenge.
Får han ballade? Jeg har prøvet at være alene med Bedste.
- Skal vi gå ind i studerekammeret? - Gå du ud med dem, min ven.
- Undskyld, jeg afbrød... - Vil De være rar at lukke døren?
Sylvia har fortalt mig, at De har tilbudt hende Deres tjenestefolk.
- Det kan man ikke sige... - Det bliver ikke nødvendigt.
Det er helt op til Sylvia.
Nej, til mig, mr. Barrie. Jeg flytter nemlig ind nu.
- Flytter De ind? - Der er brug for mig her.
Jeg skal nok få huset på fode uden Deres almisser.
Det er ikke almisser. Jeg ville bare hjælpe som en god ven.
Ved De da ikke, hvad det venskab allerede har kostet min datter?
- Er De så selvoptaget? - Hvabehar?
Kan De ikke se, at besøg af en gift mand på landet -
- ødelægger en enkes fremtidsudsigter?
Sylvia skal finde sig en. Drengene har brug for en far.
De ødelægger enhver chance for, at familien her kan komme på fode.
Jeg har kun villet familien det godt, mrs. Du Maurier.
Jeg tager mig af dem.
De har Deres egen familie at tage Dem af.
- Hvad mener De? - At De skal passe på det, De har.
Det er lige netop det, jeg gør.
Jeg var så sikker på, hvad jeg ville finde her.
At der var smuttet små tilståelser ud på siderne.
Jeg skriver ikke kærlighedsbreve i min dagbog.
Nej. Men du vidste, hvem jeg talte om, ikke?
Det er faktisk en trøst.
Så kender jeg dig trods alt lidt.
Du behøver ikke hugge min dagbog for at lære mig at kende, Mary.
Jeg kan jo bare gå hen og se dine skuespil.
Jeg var håbløst... naiv, da jeg giftede mig med dig.
Jeg forestillede mig, at genier forsvandt til et hemmeligt sted, -
- hvor de gode idéer fløj om dem som efterårs løv.
Og jeg håbede, at du i det mindste én gang -
- ville tage mig med dertil.
Sådan et sted findes ikke.
Jo, det gør.
Ønskeøen.
Det er det bedste, du har skrevet, James.
Davies-familien vil elske den verden, du har skabt til dem.
Gid jeg var en del af den.
Det ønskede jeg, at du skulle være. Jeg har forsøgt.
Jeg forestillede mig, at vi to skulle ud på store eventyr sammen.
Men så flyttede vi ind her, og du begyndte at...
- At flytte om på møblerne. - Hvad skulle jeg gøre, James?
- Du var altid væk. - Jeg var lige her.
Sad og skuede ind i andre verdener, som om jeg slet ikke vartil.
Giv mig tid til at skrive det færdigt.
Til at tilbringe hos din muse.
Jeg er træt af at vente, James. Træt af at være til grin.
- Jeg kan jo ikke opgive stykket. - Naturligvis ikke.
Bare kom hjem til mig, når dagen er omme.
Ingen ture ud på landet og lange eftermiddage i parken.
Hvis du ikke vil give os den chance, -
- så må vi afslutte det her.
Og det har jeg i sinde at gøre.
Et ynkeligt syn.
Nana.
Hvad er der?
Først samler du pyjamasen op, og så reder du seng.
Med poterne?
Red seng med poterne og saml pyjamasen op med tænderne.
Da du er en hund, har du jo ingen fingre, vel?
Jeg har heller ingen tænder.
Jeg kan hverken se eller få vejret.
Jeg har kun den her gummisnude.
- Kan vi skaffe ham nogle tænder? - Han kan få mine.
Du skal nok få tænder. Lad os tage en lille pause.
Du var pragtfuld. Du er faktisk bedre på fire ben end på to.
- Sig det bare, Charles. - Forestil dig premieren.
Læger, sagførere og forretningsfolk med fruer i det stiveste puds.
De har betalt i dyre domme og forventer teater.
Og så går tæppet for krokodiller, feer, pirater, indianere.
- Du er ganske enkelt et geni. - Du skal ikke tale ned til mig.
Jeg har investeret penge, som jeg ikke har.
Til premieren skal der reserveres 25 pladser.
- To her, to der og tre deroppe. - Er der betalt for dem?
- Alle pladser er besat. - Onkel Jim.
- Goddag, drenge. - Har du tid et øjeblik?
25 pladser, Charles. Det bliver fantastisk.
- Hvem betaler for dem? - Rundt om i teatret.
- Hvem betaler for dem? - De er besat, Charles.
Jeg flyver.
Der skal ikke trækkes så hårdt, når bare der er balance.
Mor bad mig gå en tur med drengene. Hun sagde, at hun trængte til fred, -
- men hun rystede, så hun ikke kunne drikke sin te.
- Jeg fortjener at høre sandheden. - Hun vil ikke tale om det.
- Tror du, det er alvorligt? - Muligvis.
- Lægen ville have hende undersøgt. - Så overtal hende til det.
Hun vil ikke høre på mig.
Og på det sidste har mine bedste intentioner åbenbart kun skadet jer.
Jeg har øjensynlig klokket i det.
Det er Bedste, der har jaget dig væk, ikke?
Hun har gjort sit bedste. Måske er det med god grund.
Det er ikke dig. Hun vil bare ikke have, at der sker mor mere.
Se lige... Hvor enestående.
Drengen er væk.
I løbet af de sidste 30 sekunder er du blevet voksen.
Jeg synes, at du skulle tale med hende, George.
- Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. - Det skal nok gå.
Undskyld, jeg afbryder, mr. Barrie. Nana er besvimet ude bagved.
- Hvad skete der? - Jeg tror, kostumet var for stramt.
Det kan ikke passe. Jeg er straks tilbage, George.
Stram den her. Og så den sidste.
Og bask så med vingerne.
- Må jeg prøve? - Ja. Træk i den.
- Må jeg prøve? - Om et øjeblik.
- Højere, Jack. - Jeg skal koncentrere mig.
- Jeg vil nu. - Nej, du må ikke gå derned!
Åh nej. Det er jeg ked af. Det er jeg frygtelig ked af.
George?
Mr. Barrie. Mrs. Davies vil gerne tale med Dem.
Nej, kun mr. Barrie.
Står du bag det her?
Bag hvad?
Det ved du udmærket godt, James.
George vil kun lade dem ordne sin arm, -
- hvis jeg lader mig undersøge.
Javel. Så bliver du vel nødt til det.
Han kan være en temmelig stædig ung mand.
Det er skørt. De vil ikke kunne fortælle noget nyt.
Nyt? Har du allerede talt med en læge?
Det vedkommer ikke dig.
Jeg kan forstå, at det kan være temmelig alvorligt.
Men jeg ønsker, at vi lever videre som hidtil.
Nu lader jeg mig undersøge -
- og tager den medicin, de ordinerer.
Men jeg vil ikke vide, hvad det er for, -
- og du skal ikke stille yderligere spørgsmål.
Det kunne ikke falde mig ind.
Mary?
Peter, hjælper du George med at folde et lommetørklæde?
- De ligger i linnedskabet. - Ja, mor.
Jack. Hvorfor hænger skjorten altid uden for bukserne?
- Tjek skjortefligen i pausen, ikke? - Jo, mor.
Du har vel ikke i sinde at deltage i noget bagefter?
I så fald kun ganske kort. Billetterne...
- Med børnene? - Muligvis.
Se, om George har billetterne.
- Jeg kigger på mit toiletbord. - Sylvia...
Se om George har billetterne. Hvor er dine strømper, Michael?
Bliv stående der.
PETER PAN PREMIERE
Tag hendes fødder, George.
Vi skal bruge flere tæpper.
Tag Michael med.
Hun ser meget dårligere ud, end hun gjorde på landet.
- Er de 25 pladser besat? - Nej, sir. Ikke endnu.
- Har mange spurgt efter billetter? - Ja.
- Så begynd at sælge dem. - Har du set Davies-familien?
- Er de 25 pladser besat? - Ja.
Hvem har du inviteret, for de er ikke kommet.
- Pladserne bliver besat. - Ja, du lovede jo...
- Har du set familien Davies? - Nej.
- Jack er løbet efter dr. Brighton. - Jeg har ikke brug for læge.
Jo, du har, min skat.
Jeg henter noget kamille til at slappe af på.
Peter er her, hvis der er noget.
Peter...
- Er der noget, jeg kan gøre, mor? - Nej, min skat.
Du skal hen og se stykket.
- Det kan jeg ikke. - Jo, du kan.
Det er du nødt til.
Du skal komme tilbage i aften og fortælle mig alt om det.
Vil du ikke nok?
Det er bare et teaterstykke, mor. Det er lige meget.
Nu skal jeg.
Tag den op.
Åbn den.
Jeg har aldrig været mere stolt af dig.
Sidste gang, mine damer og herrer.
Ja, ja. De ved det godt.
Vi kan godt nå at sælge pladserne. Stykket starter nu.
- Nu kommer de, Charles. - Hvem?
Tilgiv dem. Benene er korte og vejen lang.
- Hvad bestiller de her? - De skal se stykket. De 25 pladser.
25 pladser til forældreløse. Det bliver værre og værre.
- Sæt bare dit stykke i gang. - Dit stykke.
Vis dem hen til de tomme stole rundtomkring.
Denne vej.
Undskyld mig. Denne vej.
Nå, vi har da fået en af de lidt bedre klædte.
Du skal bare vide, at jeg synes, du er en pragtfuld hund.
Tak.
Jeg vil ikke i seng! Jeg vil ikke! Jeg vil ikke!
Den er ikke seks endnu, Nana. To minutter til.
Må jeg ikke nok? Et minut til.
Jeg skal nok være artig, Nana. Jeg skal nok være artig.
Hvem er du?
Der er ikke nogen. Jeg synes bestemt, jeg så et ansigt.
Mine børn...
Hvordan har hun det?
- Hun hviler sig. - Kan jeg få hende at se?
Vi behøver ikke indvi Dem i alt, hvad der foregår her i huset.
- Hun vil gerne se ham. - Ti stille, George.
Eftersom De har skjult oplysninger om min datters tilstand for mig, -
- er jeg i min gode ret til at afvise Dem.
- Du kan da ikke... - Ovenpå, George!
Du skal ikke koste rundt med mig. Det er ikke dit hjem. Det er vores.
Fordi mor havde brug for dig, skal du ikke bestemme over hendes liv.
Hun er ikke noget barn. Hvis hun vil se onkel Jim, så skal hun se ham.
- Mor. - Ja, min skat.
James.
Nej... Dit skuespil.
Se nu alt det her.
Jeg ville være kommet, men... der er ting, der skal gøres her.
Se, det skal syes.
Fire drenge, så der skal nogle lapper til.
Jeg kan ikke følge med.
Jeg har ikke tid til alt det her.
Kig dog ikke sådan på mig, James. Jeg føler mig frygtelig udsat.
Drenge, kunne jeg få et øjeblik alene med jeres mor?
De kan godt se det. Du kan ikke blive ved at spille skuespil.
Spille skuespil?
Du lærte os at spille skuespil, James.
- Sagde at man kan ændre tingene. - Ikke alt, Sylvia.
De vigtigste.
Nu har vi et stykke tid ladet, som om...
...du hørte med til familien, ikke sandt?
Du er kommet til at betyde så meget for os alle, -
- at det nu... kan være lige meget, om det er sandt.
Og selv om det ikke er sandt... Selvom det aldrig kan blive sådan...
...så er jeg nødt til at blive ved med at lade som om...
...indtil det sidste...
...sammen med dig.
- Jeg er sød. - Hvordan gør du?
Tænk dejlige, skønne tanker, og så løfter de dig op i luften.
Du er så rask i vendingen. Prøv at gøre det langsomt.
Nu kan jeg, Wendy.
Jeg skal først puste tryllestøv over dig.
Prøv nu. Prøv fra sengene.
Vrik sådan her med skuldrene og så af sted.
- Jeg fløj! - Hvor herligt.
Tag så hinanden i hånden.
- Se mig. - Det kan jeg godt lide.
Lad os flyve ud.
Anden stjerne til højre og så lige ud til morgengry.
Genialt.
- Lig stille, Sylvia. - Jeg har det lidt bedre.
Det har bare været en dum dag.
Nu skal du tage hen på teatret.
- Find Peter. - Naturligvis.
Tak.
Er der slet ikke andet, jeg kan gøre for dig?
Nej.
Og dog... Jeg har altid gerne villet til Ønskeøen.
Du lovede jo at fortælle om den.
Ja, det gjorde jeg.
Men det er nok lidt for sent i aften.
Måske engang inden så længe.
Helt afgjort.
Mener du, at vi begge drukner?
Se, hvordan vandet stiger.
Det må være halen fra den drage, vi lavede til Michael.
Kan du ikke huske, at den rev sig ud af hans hånd og fløj væk?
Dragen!
- Den kan vel bære dig. - Os begge.
Den kan ikke bære to. Michael og Krøltop forsøgte.
Jeg gør det ikke uden dig, Peter.
Vi trækker lod om, hvem der bliver.
Skulle jeg efterlade en dame? Aldrig i livet.
- Klar, Wendy? - Peter!
- Du må ikke give slip, Wendy. - Jeg er bange, Peter.
Hold fast, Wendy!
At dø vil være et forfærdelig stort eventyr.
Det var godt, du kom.
Jeg er aldrig gået glip af en premiere.
Jeg går ud fra, at du har hørt om Gilbert og mig.
Ja. En kæmpeskandale, siges der.
Hvordan har du det?
Jeg har det godt nok. Hvordan har du det?
Jeg er ked af det.
Det skal du ikke være.
Uden den familie havde du ikke kunnet skrive det her.
Du har brug for dem.
Farvel.
- Mr. Barrie. - Mrs. Snow.
Tak. Det var den bedste aften, jeg nogensinde har haft i teatret.
Tak. Hvor er mr. Snow i aften?
Han har desværre forladt os.
Han ville have elsket denne aften med pirater og indianere.
Han var selv kun en dreng... til det allersidste.
Det gør mig frygtelig ondt. Hvordan har De det så?
Det går ganske godt nu, tak.
Det skyldes vel alt sammen den tikkende krokodille.
Tiden er lige i hælene på os alle sammen, ikke sandt?
- Jo. - Her er din drink, tante.
Tak. Jeg vil ikke holde på Dem.
Det var dejligt at se Dem. Og... det gør mig ondt.
- Var det mr. Barrie? - Det var mr. Barrie.
Det var godt, mr. Barrie.
Hvad synes du?
Det handlede om vores sommer, ikke?
- Om os alle sammen. - Ja. Kunne du lide det?
Det er magisk. Tak.
I lige måde. Tak, Peter.
Det er Peter Pan. Hvor pragtfuldt.
Er du Peter Pan? Du må være noget af en lille eventyrer?
Se, det er sandt. Han har ingen skygge.
Det er ikke mig, der er Peter Pan.
Det er ham.
Har De ikke fået det bedre siden sidst?
Nej.
Har James overhovedet været her i dag, mor?
Dr. Brighton, jeg vil gerne tale med Dem.
Et øjeblik.
Du har ikke holdt ham væk fra mig, vel?
Jeg håbede, at han ville komme, og at jeg havde taget fejl af ham.
Men efter den store succes vil hele London vel tale med ham.
Det gør mig ondt, min ven.
- Hvad er der? - Det er en hemmelighed.
- Ti stille, Michael. - Jeg sagde ikke noget.
- Mor, kommer du lige med ned? - Det kan hun da ikke.
- Hvad tænker du på, George? - Hun har godt af en tur nedenunder.
Går det?
- Hvad har I lavet? - Vent og se.
Det er et skuespil.
Ikke bare et skuespil, Michael, men skuespillet.
Men vi har måttet gå lidt på kompromis.
Meget af det må vi forestille os.
- Som det skulle være. - Netop.
Michael, sæt dig ved siden af mor.
Vi er klar.
Jeg vil ikke i seng! Jeg vil ikke! Jeg vil ikke!
Den er ikke seks endnu, Nana. To minutter til. Må jeg ikke nok?
- Kender du nogen feer, Peter? - Ja.
Men de er snart alle sammen døde.
Ser du, Wendy, da det første barn lo for første gang, -
- knustes latteren i tusind stumper, og sådan blev feerne til.
Når der så nu bliver født et barn, bliver dets første latter til en fe.
Så der burde være en fe for hver dreng og pige, der er.
- Er der da ikke det? - Nej.
Børn ved så meget nu om dage og holder snart op med at tro på feer.
Og hver gang et barn siger: "Jeg tror ikke på feer," -
- så er der en fe, der falder død om.
Hvem er det?
Blev rødhuderne besejret?
Er Wendy og drengene blevet taget til fange af pirater?
Jeg redder hende!
Det er bare min medicin.
Forgiftet? Hvem har forgiftet den?
Men, Klokke, du har jo drukket min medicin.
Den var forgiftet.
Du drak den for at redde mit liv.
Klokke... Er du ved at dø?
Hendes lys bliver svagt.
Hvis det går ud, er hun død.
Jeg kan knap nok høre, hvad hun siger.
Hun siger, at hun tror, at hun kunne blive rask, -
- hvis børn troede på feer.
Tror I på feer?
Skynd jer at sige, at I gør.
Hvis I tror på dem, så klap i hænderne.
Klap højere.
Tak, tak.
Gå du bare, min ven.
Det er Ønskeøen.
Så mange herlige dage.
Jeg var begyndt at tro, at det kunne blive ved sådan.
Hold da op. Hun kunne ikke blive hos dig.
Hun havde en mand. Min far.
Hun holdt ikke så meget af dig, som hun holdt af ham.
Jeg er ikke ude på at tage din fars plads.
Det ville jeg aldrig kunne.
Lad ham hellere gå.
George, følger du drengene hjem? Jeg kommer lige straks.
Det gør mig frygtelig ondt.
Jeg har ødelagt alt, hvad jeg har rørt ved i denne familie.
Tro nu ikke for meget om Dem selv.
Peter sørger. Det har intet med Dem at gøre.
- Hvis jeg havde lidt mere tid... - Nej, mr. Barrie, det er ikke nok.
Har De ikke mere at tilbyde end "lidt mere tid", -
- så lad ham hellere være.
Jeg ved godt, at De ikke bryder Dem om mig, mrs. Du Maurier.
Men jeg holdt meget af Deres datter, og jeg holder af drengene.
- Jeg tror, de har brug for mig nu. - Så det mener De?
- I hvor lang tid? - Hvad mener De?
Sylvia ønskede fællesværger i sit testamente.
De, mr. Barrie, og jeg.
- Hvad siger De til det? - Jeg respekterer min datters ønske.
Det skulle jeg i højere grad have gjort, da hun levede.
Men hvis det er for overvældende, kan jeg sagtens klare det selv.
Tror De, jeg ville lade drengene i stikken?
Sæt dig ned, Peter.
Mor limede den sammen...
...da jeg havde ødelagt den.
Da jeg så stykket, begyndte jeg at skrive, -
- og nu kan jeg slet ikke holde op.
Det ville glæde hende.
Nu skal du høre. Jeg har lige talt med jeres bedstemor, -
- og jeg bliver hos jer... altid.
Undskyld, jeg var så styg.
Det skal du ikke tænke på.
Det var bare det...
...at jeg troede, at hun altid ville være her.
Det gjorde jeg også.
Og rent faktisk...
...så er hun det også.
For hun er på hver eneste side...
...i din fantasi.
Du vil altid have hende der. Altid.
Men hvorfor skulle hun dø?
Det ved jeg ikke.
Når jeg tænker på din mor, -
- så vil jeg altid huske, hvor lykkelig hun så ud, -
- da hun sad i stuen og så stykket om sin familie.
Om sine drenge, der aldrig blev voksne.
Hun tog til Ønskeøen.
I kan besøge hende, så ofte I har lyst, -
- hvis I selv tager dertil.
Hvordan?
Ved at tro på det, Peter.
Bare ved at tro.
Jeg kan se hende.